לא רק אובמה, גם הקונגרס יכול
הטלת הווטו האמריקני באו"ם בדיון על ישראל, משקפת יותר מכל את הכוח שיש לקונגרס מול הנשיא. בירושלים צריכים להכיר בעוצמה זו
הקונגרס האמריקני - על שתי המפלגות - אילץ את הנשיא אובמה להטיל וטו על האידאולוגיה והמדיניות שלו באו"ם, באמצע החודש שעבר. מנהיג הרוב הרפובליקני אריק קנטור, מצליף המיעוט הדמוקרטי סטני הוייאר, יו"ר ועדת החוץ איליאנה רוס-לטינן, הדמוקרט הבכיר בוועדת החוץ הווארד ברמן, יו"ר תת-הוועדה למזרח התיכון סטיב שאבוט והדמוקרט הבכיר בתת הוועדה גארי אקרמן - הובילו את זרם המסרים הנחרצים מגבעת הקפיטול לבית הלבן.
- היכנסו לדף הפייסבוק של ynet
הקונגרס - שהוא מבצר אהדה שיטתית למדינה היהודית - חשף שוב את תפקידו כשותף מלא בעיצוב מדיניות החוץ והביטחון של ארה"ב. הוא בעל הסמכות והיכולת להנחות את הנשיא. הקונגרס שואב את כוחו מהחוקה האמריקנית הממסדת עימות שורשי ובלתי-נמנע בין
הקונגרס הפגין שוב את עצמאותו המוחלטת, כפי שעוצבה על ידי עקרון "הפרדת הרשויות" המהווה נר (ללא פשרה) לרגלי המחוקק האמריקני. הסנטור הדמוקרטי רוברט בירד, שהיה מעמודי התווך של גבעת הקפיטול, הצדיק את התנגדותו ליוזמות שונות של הנשיא הדמוקרטי קלינטון: "אני עבד נאמן לחוקה ולא לנשיא".
הקונגרס שוב שלף את "כוח הארנק" (בעל המאה), את מקורות המידע העצמאיים שלו ואת סמכותו לפקח על פעילות הרשות המבצעת ולעצב, להשהות, לתקן ואף להפוך על פיה את מדיניות החוץ והביטחון של הנשיא. לדוגמה, הקונגרס - ולא הנשיא ולעתים למרות הנשיא - הפסיקו את מלחמות וייטנאם, לאוס וקמבודיה, את המעורבות הצבאית של ארה"ב באנגולה ובניקרגואה, את קשרי ארה"ב עם המשטר הלבן בדרום אפריקה, את רכש מטוסי B-12 ואת מלחמת האזרחים בסלבדור.
אותו קונגרס - ולא הנשיא ולמרות הנשיא – הכריח את הקרמלין לפתוח את שערי ברה"מ לעלייה יהודית, קיצץ בסיוע החוץ לטורקיה, הטיל סנקציות על אוגנדה, המשיך את רכש מטוסי F-117, מנע את אשרור האמנה לצמצום ניסויים גרעיניים, ביצע בדק בית בקהילת המודיעין, שדרג את נמל חיפה לצרכי הצי ה-6, ייסד את קרן BIRD לשיתוף פעולה בין התעשיות האזרחיות של ישראל וארה"ב ועוד.
הקונגרס שוב הדגיש את הציר המרכזי של החוקה האמריקנית: מרכזיות הבוחרים ועליונות הנאמנות לבוחר על פני הנאמנות למפלגה ולנשיא. הקונגרס שוב שפך אור על מגבלות כוחו של הנשיא, כפי שנקבע על ידי מטרת-העל של החוקה: מניעת דיקטטורה של הרשות המבצעת. בניגוד לתפיסה המקובלת, התואר "מפקד-על" אינו מלמד על נשיא-כל-יכול. נשיא אמריקני אינו "הממשל", אלא אחד משלושת זרועות הממשל השוות בעוצמתן.
ניצול חולשה
גם הפעם הקונגרס מנצל את חולשתו היחסית של אובמה, שהפך מנשיא-סוחף (בחירות 2008 לנשיא-מעיק (בחירות 2010), כפי שאירע לנשיא קרטר הנערץ על אובמה. תדמית אובמה נכתשה בשנתיים האחרונות, ולכן הוא איבד מיכולתו להשפיע על הציבור ועל שליחי הציבור בקונגרס.
הקונגרס שוב הצדיק את החלטת "האבות המייסדים" להקדיש את קטע הפתיחה של החוקה לרשות המחוקקת, זרוע הממשל המייצגת באופן האותנטי ביותר את ציבור הבוחרים. הקונגרס שוב הציג את המדינה היהודית כאחד מנושאי ההסכמה היחידים, בין דמוקרטים לרפובליקנים, באווירה הקוטבית חסרת-התקדים השוררת היום בשני בתי הקונגרס. כמו מרבית הציבור, גם רוב המחוקקים אינם רואים במדינה היהודית נושא חוץ שגרתי. רוב הציבור והקונגרס רואים במדינה היהודית בעלת-ברית אסטרטגית ללא-תנאי וגם נושא ערכי-פנימי הקשור למסד המוסרי היהודי-נוצרי של ארה"ב.
לאור מאפייני הקונגרס, ועל רקע התמיכה המתמדת של הקונגרס – מאז ייסודו - ברעיון המדינה היהודית, חובה על ממשלת ישראל לאמץ את מדיניות ראשי הממשלה מבן גוריון ועד שמיר (1992-1948) שהכירו בעוצמתו של הקונגרס.
על ישראל גם לאמץ את עקרונות החוקה האמריקנית, המבוססת במידה רבה על ערכים יהודיים, תוך הדגשת הבוחרים - ולא המפלגה או ראש הממשלה - כעמוד התווך של השיטה הפוליטית, הפרדת רשויות מוחלטת, איזונים וריסונים קפדניים ושדרוג עוצמת הרשות המחוקקת החדשה על שני בתיה.
יורם אטינגר, מנכ"ל "במחשבה שנייה: יוזמה ישראלית-אמריקנית"
![](/images/letter.png)
![](/images/arrow.jpg)
![צילום: רויטרס](https://images1.ynet.co.il/PicServer2/24012010/2842977/A-ELECTIONS__WAS110420959_a.jpg)